FREDAG, ELFTE DECEMBER 1998
SJUTTON MINUTER I TRE
Du åt aldrig din lunch?
Jag måste tillbaka till kontoret.
Min chef får sura uppstötningar av mina långluncher.
Ring din chef och säg att du tar ledigt resten av dan.
Det är ju fredag.
Och vad ska jag göra med en ledig eftermiddag?
Följa dig till flygplatsen?
Stanna här och lata dig lite.
Vi måste checka ut kl. 15.00.
På såna här hotell bryr sig ingen om när du kommer, men...
när tiden går ut...
Jag hatar att behöva träffa dig på ett sånt här ställe.
Jag måste gå.
Jag kan komma nästa vecka.
Nej.
Inte ens för att ses, äta lunch? Offentligt.
Vi kan träffas. Vi kan äta middag.
Men på ett respektabelt sätt.
Hos mig, med mammas foto på spiselhyllan...
och min syster och jag grillar en stek för tre.
Jag träffar gärna din syster.
Liknar hon dig?
- Sam. - Inte?
Ok.
Marion, jag vill träffa dig närhelst det är möjligt...
på vilka villkor som helst...
t.o.m. på ett respektabelt sätt.
Du får respektabelt att låta respektlöst.
Nej, jag är för det.
Om ett par år har jag betalat av pappas skulder på affären.
Och underhållet upphör så fort hon gifter om sig.
Jag har inte varit gift en enda gång ännu.
Men när du gör det...
kommer du att bli lycklig.
Ska vi gifta oss, då?
Vill du bo i en järnaffär i Fairvale,
och leva på konservmat?
Vi skulle ha roligt.
Vet du vad. När jag skickar pengar till min exfru...
kan du sätta på frimärkena.
Inga problem.
Marion, vill du att vi bryter?
Hitta någon som är...
ledig?
Jag har tänkt på det.
Krossa inte mitt hjärta.
Missa inte ditt flyg.
Vänta, vi kan gå tillsammans.
Jag är sen, och du ska sätta på dig skorna.
Har mr Lowery kommit tillbaka från lunch?
Han är på lunch med köparen av Harris St. egendom.
- Han som hyr ut oljekällor. - Ok.
Det är därför han är sen.
Har du ont i huvudet?
Det går över.
Huvudvärk är som beslut. Om du inte tänker på dem, går de över.
Har du en aspirin?
Jag har något. Inte aspirin, men...
Mammas läkare gav mig dessa på mitt bröllop.
Teddy blev vansinnig när han upptäckte att jag tagit lugnande medel.
Har någon ringt?
Teddy har ringt mig, och mamma ringde för att se om Teddy hade ringt.
Din syster ringde för att säga att hon åker till Tucson för att handla...
och ska vara borta hela helgen, och...
Varmt som färsk mjölk.
Ni flickor borde få er chef att sätta på luftkonditioneringen.
Idag har han råd med det.
Marion, kan du förbereda kopiorna av lagfarten?
- Naturligtvis. - En stor dag imorgon.
En sån söt liten flicka.
Inte du, sötnos. Min dotter.
Min lilla flicka ska gifta sig imorgon.
Här, titta på min lilla flicka.
Arton år gammal,
och har aldrig varit olycklig en enda dag under alla dessa år.
Kom, Tom. Luftkonditioneringen är på i mitt rum.
Vet du vad mitt recept är mot olycka?
Pengar.
- Är du olycklig? - Inte särskilt.
Jag köper det här huset som bröllopsgåva till min flicka.
Det är inte att köpa lycka.
Det är att köpa bort olycka.
Fyrahundratusen dollar, kontant.
Oroa dig inte.
Har aldrig mer med mig än jag har råd att förlora. Räkna.
- Vilken skatt! - Den betalar jag inte.
Det är så jag behåller dem.
Såna här stora penningtransaktioner, är mycket ovanliga.
Än sen? Det är mina privata pengar. Nu är de dina.
Vi kan väl lägga dem i kassaskåpet,
och på måndag morgon, när du mår bra...
Apropå att må bra, vad hände med flaskan du hade i skrivbordslådan?
Ibland kan jag hålla mun.
Lowery, jag håller på att törsta ihjäl.
Jag vill inte ha dem här på kontoret över helgen.
Lägg dem i bankfacket.
Han får ge oss en check på måndag istället.
Han flirtade med dig.
Han måste ha sett min vigselring.
Kom in.
- Kopiorna. - Tack.
Om du inte har något emot det, så går jag hem efter banken.
- Jag har en lätt huvudvärk. - Gå du hem.
Din chef och jag ska gå ut och ta ett par drinkar.
Visst. Mår du inte bra?
Bara lite huvudvärk.
Du behöver en helg i Las Vegas. Bästa lekplatsen i världen.
Jag tänker tillbringa helgen i sängen.
Det är det enda som slår Las Vegas.
Marion, vad gör du här?
Var i hela världen har du fått alla dessa pengar ifrån?
Det är mer än jag behöver för att bli skuldfri.
Då sa jag, "Sandy,
"ser du något här som du inte har redan har druckit?"
Sandy ser sig omkring...
Sandy ser sig omkring i baren, och säger, "Nej."
Stanna.
- Ni har ganska bråttom. - Ja.
Jag skulle inte ha sovit så länge.
Jag körde nästan av vägen inatt, för jag var så sömnig...
så jag bestämde mig för att stanna.
- Har ni sovit här hela natten? - Ja.
Jag kunde inte hålla mig vaken, så...
Det finns flera motell i närheten. Ni skulle ha...
För er säkerhet.
- Jag stannade. Har jag brutit mot lagen? - Nej.
- Då kan jag åka nu? - Har det hänt något?
Inget har hänt,
förutom att jag har bråttom och ni uppehåller mig.
Vänta ett ögonblick.
Slå av motorn.
Kan jag få se på körkort och registreringsbevis?
- Varför? - Jag ber er.
Ha en trevlig dag.
Jag kommer med en gång!
Jag är inte på humör för problem.
Vad?
Det sägs att dagens första kund...
alltid skapar problem.
Jag är inte på humör, så jag tänker behandla er rätt och riktigt.
Ni kommer inte att ha nån anledning...
Kan jag byta in min bil?
Ni kan göra vad ni vill. Det gör ni kvinnor alltid.
- Är det er? - Ja.
- Det är inget fel på den. Jag är bara... - Trött på den.
Se er omkring, om det finns något som tilltalar er.
Under tiden, kan min mekaniker ta sig en titt på er bil.
Jag skulle precis göra kaffe. Vill ni ha...
Nej, jag har bråttom. Jag vill bara byta bil och åka...
Ingen borde ha bråttom, men det är en för fin dag för att diskutera.
Jag kör in er bil i garaget.
Obie!
Här, chefen!
- Vad händer? - Kan du ta en titt på den här bilen?
Visst, inga problem. Standardkontroll.
Precis den bil jag själv skulle ha valt.
- Hur mycket? - Ta en tur.
Nej. Den ser fin ut.
Hur mycket, med min bil i byte?
- Vill ni inte ha en dag i betänketid? - Nej.
Ni har bråttom. Är ni jagad?
Naturligtvis inte.
Det är första gången en kund pressar mig att sälja.
Om vi räknar med...
er bil plus...
fyratusen?
Fyratusen.
Ni har tid att diskutera priset, iallafall?
Ok. Fyratusen dollar.
Jag antar att ni kan bevisa att bilen är er.
- Jag menar registreringsskylt och så. - Jag har alla nödvändiga papper.
- Var är toaletten? - Därinne.
Tack.
Ni glömde väskan.
Var snäll och lägg den i baksätet.
Jäklar, konstapeln, det var första gången en kund...
pressade mig att sälja.
Är någon efter henne?
Det är bäst att jag tar en titt på papperen.
Såg hon ut som en brottsling?
Hon uppträdde som en.
Konstigt att hon betalade kontant.
Ja, mr Lowery?
Caroline, har Marion inte kommit än?
Nej, men hon är alltid lite sen på måndag morgon.
Varsko mig när hon kommer.
Ring hennes syster. Om ingen svarar hemma...
Jag ringde hennes syster på jobbet.
Hon vet inte heller var Marion är.
Åk hem till henne.
Hon kanske inte kan svara i telefon.
Hennes syster skulle göra det. Hon är lika orolig som vi.
Jag har inte den blekaste aning.
Sist jag såg din syster, var när hon gick hem i fredags.
Hon mådde inte bra och ville gå hem. Jag sa att det gick bra.
Det var det sista jag såg... Vänta lite.
Jag såg henne i bilen, efteråt.
Det är bäst att du kommer hit, till kontoret, snabbt.
Caroline, ring upp mr Cassidy.
Snabbt.
Jag tänker inte säga adjö till $400 000.
Jag ska ha tillbaka dem, och om det fattas något...
ska hon få betala dyrt för det.
- Jag ska hitta henne, oroa dig inte. - Vänta, lite nu.
Du litar på nån som jobbat för dig i tio år.
Det är ett mysterium. Jag...
Jag kollade med banken. Hon dök aldrig upp.
Litar du fortfarande på henne?
Hon tittade inte ens på dem, när jag tog fram dem.
Hon planerade allt medan hon flirtade med mig.
Du litar på henne.
Jag är ledsen. Jag hörde dig inte för allt regn.
Kom med in.
- Otrevlig natt. - Finns det nåt ledigt rum?
Vi har faktiskt tolv.
Tolv rum och alla lediga.
De har flyttat motorvägen.
- Jag misstänkte att jag åkt av huvudvägen. - Det har du.
Ingen som inte gjort det, stannar till här längre.
Men det är ingen idé att gräma sig.
Vi fortsätter att ha ljuset på och att följa rutinerna.
Din hemadress.
Namnet på staden räcker.
Los Angeles.
Rum ett.
Det ligger närmast, om du behöver nåt. Precis bredvid kontoret.
Det enda jag behöver är sömn. Förutom mat, kanske.
Det finns en stor servering cirka 1,5 mil härifrån, utanför Fairvale.
- Är det så nära till Fairvale? - 2,5 mil.
Jag ska ta in dina väskor.
Det är luktar unket härinne.
Madrassen är mjuk, det finns galgar i garderoben,
och det finns brevpapper med "Bates Motell" på...
om du vill göra dina vänner avundsjuka.
Och...
där borta.
Badrummet.
Om det är något du vill så knacka bara i väggen, jag är på kontoret.
- Tack, mr Bates. - Norman Bates.
- Du har nåt som andra flickor inte har. - Har jag?
Det finns inget namn för det, men du får folk att känna sig väl till mods.
Tack igen.
Du tänker väl inte gå ut igen, och köra till serveringen?
- Nej. - Vill du göra mig en tjänst?
Vill du äta middag med mig? Jag skulle precis äta.
Inget särskilt. Mjölk och smörgås.
Men jag skulle bli glad om du kom med hem.
Det blir inget extra, men köket är hemtrevligt.
- Gärna. - Ok.
Gör dig iordning och ta av dina blöta skor...
så kommer jag tillbaka när det är klart.
Med mitt trogna paraply.
Nej, säger jag! Nej!
Du får inte ta hem främmande flickor på middag.
Med levande ljus också, antar jag,
på det billiga, vulgära sättet, som är typiskt för unga, sexfixerade män.
Mamma, snälla!
Och vad händer sen?
Efter middagen. Musik? Småprat?
Mamma, hon är en främling.
Hon är hungrig och det regnar.
"Mamma hon är en främling."
Som om män inte blir attraherade av främlingar.
Jag vägrar att tala om äckliga saker, de äcklar mig!
Förstår du det, min son?
Gå. Säg att hon inte får mätta sin aptit med min mat eller med min son.
Eller måste jag säga det, för att du inte har kurage?
Håll tyst!
Har jag ställt till problem för dig?
Nej, mamma... Min mamma...
Vad säger man?
Hon är inte sig själv idag.
Du skulle inte gjort dig besväret.
Jag är inte jättehungrig.
Jag är ledsen.
Jag önskar att jag kunde be om ursäkt för andra.
Det spelar ingen roll.
Eftersom du har ordnat middag,
är det lika bra att vi äter.
Det är varmare och trevligare...
på kontoret.
Det har slutat regna.
Det är inte mysigt att äta på kontoret.
Jag har ett vardagsrum här bakom.
Ok.
Sätt dig.
Tack.
Du är snäll.
Det är till dig, alltihop.
Ät. Jag är inte hungrig.
Du äter som en fågel.
Och det vet du?
Inte egentligen.
Jag har hört att uttrycket "äta som en fågel" inte stämmer...
för fåglar äter enorma mängder, i verkligheten.
Men jag vet egentligen inget om fåglar.
Min hobby är att stoppa upp saker.
Uppstoppning.
Jag föredrar att stoppa upp fåglar,
därför att jag avskyr uttrycket på uppstoppade djur.
Förstår du vad jag menar?
Rävar och chimpanser.
Vissa stoppar t.o.m. upp katter och hundar. Det skulle jag aldrig kunna.
Bara fåglar ser bra ut, uppstoppade...
därför att de är passiva från början.
En underlig hobby. Lustig.
Ovanlig, också.
Jag antar det.
Det är inte så dyrt som man kan tro. Billigt, faktiskt.
Nål, tråd, sågspån.
Det är bara kemikalierna som kostar.
Alla bör ha en hobby.
Det är mer än en hobby.
En hobby får tiden att gå, den fyller den inte.
Är din tid så tom?
Nej. Jag sköter kontoret.
Sköter rummen, gör utomhusarbete.
Uträttar ärenden för min mor,
de hon anser mig vara kapabel att uträtta.
Går du aldrig ut med vänner?
En pojkes bästa vän är hans mor.
Du har inte haft ett tomt ögonblick i ditt liv, eller hur?
Det händer.
Vart är du på väg?
Jag menade inte att lägga mig i.
Jag letar efter egen ö.
Vad flyr du ifrån?
Varför frågar du det?
Nej.
Folk flyr aldrig ifrån någonting.
Regnet höll inte i sig länge.
Vet du vad jag tror?
Jag tror att vi alla är fångade i våra egna, privata fällor.
Ur vilka vi aldrig kommer ur.
Vi klöser och river, men bara i luften...
bara på varann.
Och hur mycket vi än kämpar, rör vi oss inte ur fläcken.
Ibland kliver vi frivilligt i dessa fällor.
Jag föddes i min.
Men jag bryr mig inte längre.
Det borde du. Du borde bry dig.
Det gör jag.
Jag bara säger att jag inte bryr mig.
Om någon nånsin talade till mig...
som jag hörde, att din mamma talade till dig, skulle...
Ibland, när hon talar till mig på det viset...
vill jag bara svära åt henne och lämna henne för alltid.
Eller åtminstone inte lyda henne.
Men jag vet att jag inte kan.
Hon är svag.
Hon lät stark.
Nej.
Jag menar, sjuk.
Hon har uppfostrat mig ensam, efter pappas död.
Jag var bara fem. Det måste ha varit jobbit.
Hon behövde inte jobba eller så.
Han lämnade lite pengar.
Hursomhelst...
för några år sen träffade mamma en man.
Han övertalade henne att bygga motellet.
Han kunde övertala henne till vad som helst.
När han också dog, var det...
En alldeles för stor chock för henne.
Och sättet han dog på...
Jag antar att det är fel samtalsämne när någon äter.
Men, iallafall...
sorgen var för stor för henne...
och hon hade ingenting kvar.
Förutom dig.
En son är en dålig ersättare för en älskare.
Varför åker du inte härifrån?
- Till en egen ö, som du? - Nej, inte som jag...
Det skulle aldrig gå.
Vem skulle ta hand om henne?
Hon skulle bli alldeles ensam.
Brasan skulle brinna ut.
Det skulle bli fuktigt och kallt,
som i en grav.
Om man älskar någon, kan man inte göra så.
Även om du hatar dem.
Förstå mig rätt, jag...
jag hatar henne inte.
Jag hatar det hon har blivit.
Jag hatar sjukdomen.
Vore det inte bättre om du...
la in henne någonstans.
Du menar på en institution?
Ett dårhus?
Folk kallar alltid dårhus för "någonstans", inte sant?
Lägg in henne... någonstans.
Jag menade inte att låta oomtänksam.
Vad vet du om omtänksamhet?
Har du nånsin varit inne på ett sånt ställe?
Skratten och tårarna och elaka ögonen som stirrar på dig?
Min mor, där?
Hon är ofarlig.
Hon är lika ofarlig som en av dessa uppstoppade fåglarna.
Jag är ledsen.
Jag menade bara...
- Du menade vad? - Det verkade som om hon sårade dig.
Jag menade väl.
Folk menar alltid väl.
De grimaserar, skakar på huvudet...
och ger förslag, på ett taktfullt sätt.
Naturligtvis, jag gav ju förslag själv.
Jag avskyr att tänka på det. Hon behöver mig.
Hon är inte nån dåre eller aggressiv.
Hon blir bara...
lite galen ibland.
Vi blir alla lite galna ibland.
Blir inte du?
Jo.
Ibland räcker det med en gång.
Tack.
Tack, Norman.
Du ska väl inte gå till ditt rum redan?
Jag är trött,
och jag ska köra hela vägen tillbaka till Phoenix imorgon.
Verkligen.
Jag klev in i en privat fälla där,
och jag ska försöka ta mig ur den, innan det är för sent.
Är du säker på att du inte kan stanna lite längre,
bara för att prata?
Det vore trevligt, men...
Ok. Vi syns imorgon bitti.
Jag gör iordning frukost åt dig. Hur dags?
Tidigt. Vid gryningen.
Ok, miss...
Crane.
Crane. Just det.
God natt.
Mamma?
Åh, gud! Blod!
Blod, blod.
KÄRASTE MARION,
VAD GÖR DET OM VI ÄR FATTIGA? VI ÄR JU LYCKLIGA.
OM DU INTE TAGIT DITT FÖRNUFT TILL FÅNGA,
OCH VILL FORTSÄTTA...
Tillverkaren upplyser om innehållet...
och garanterar att den utrotar alla sorters insekter,
men säger inte om det är smärtfritt eller inte.
Jag anser att döden alltid ska vara smärtfri, oavsett vem det gäller.
- Sam. - Sam, det är en dam som söker dig.
- Ja, miss? - Jag är Marions syster.
- Lila. - Är Marion här?
- Naturligtvis inte. Har det hänt något? - Hon åkte hemifrån i fredags.
Jag har inte hört av henne, inte ens på telefon.
Jag bryr mig inte om ni är med på det båda två.
Jag vill se Marion. Jag vill höra henne säga att det inte rör mig.
Sen ger jag mig av!
- Gå ut och ät lunch. - Det är ok. Jag har den med mig.
Ät den ute.
Vad kan vi vara inblandade i tillsammans?
Förlåt. Jag menade inte att skrika.
Sitter Marion i klistret? Vad har hänt?
Låt oss alla tala om Marion.
Vem är du?
Jag heter Arbogast. Jag är privatdetektiv.
- Var är hon, miss Crane? - Jag vet inte.
Jag vet. Om du hade vetat, hade jag inte kunnat följa efter dig.
Vad har du för intresse i saken?
Fyrahundratusen dollar.
- Fyrahundratusen dollar? - Det stämmer.
Någon av er måste förklara vad som har hänt.
- Jag är trött på det här. - Ta det lugnt.
Din flickvän har stulit $400 000.
Vad pratar du om?
Hon skulle sätta in dem åt sin chef, i fredags.
Det gjorde hon inte. Hon har inte setts sen dess.
Någon har sett henne.
Det finns alltid någon som ser en flicka med $400 000.
De vill inte göra åtal, bara ha pengarna tillbaka.
Så om hon är här, säg det.
Hon är inte här.
Miss Crane, får jag ställa en fråga?
Åkte ni hela vägen hit, p.g.a. en instinkt?
Inte ens det. Bara hopp.
Det skulle jag nästan kunna tro på.
Jag bryr mig inte om du tror mig.
Jag vill bara hitta Marion, innan hon trasslar in sig för mycket.
Har du försökt i Phoenix? På sjukhusen?
Hon kanske har råkat ut för en olycka.
Nej, hennes chef såg henne lämna stan i bil.
Jag förstår ingenting. Gör du?
Vi misstänker först de personer, vars rykte är fläckfritt.
Jag tror att hon är här.
Hos sin pojkvän.
Hon är inte där gömd där bakom, men hon är i stan.
Någonstans. Jag ska hitta henne.
- Har ni sett henne? - Nej.
Godkväll.
Jag körde nästan förbi.
Jag glömmer alltid att tända skylten.
Men vi har lediga rum, tolv faktiskt.
Tolv rum, tolv lediga. Karamell?
Nej, tack. De senaste två dagarna,
har jag varit på så många motell att mina ögon värker av all neon.
Men det här är det första...
som verkar gömma sig för världen.
Det är inte sant att jag glömde skylten.
Det känns onödigt att ha den på.
Motorvägen gick förbi här förut.
- Vill ni checka in? - Nej, nej. Sitt ner.
Jag vill inte störa. Ska bara ställa ett par frågor.
Inget besvär. Idag byter jag lakan.
Jag byter lakan en gång i veckan, oavsett om de har använts.
Jag hatar lukten av fukt.
Det är en så kuslig lukt.
Kom.
- Ska ni köpa ett motell? - Nej.
Ni sa att du har varit på många, de senaste dagarna.
Jag tänkte kanske... Vad ville ni fråga mig?
Jag söker en försvunnen person.
Mitt namn är Arbogast. Jag är privatdetektiv.
Jag letar efter en flicka, som försvann för en vecka sen.
Från Phoenix. En privat angelägenhet.
Familjen förlåter henne. Det är inga problem.
Jag trodde inte polisen letade efter ärliga människor.
- Jag är ingen polis. - Just det. Privatdetektiv.
Vi tror att hon åkt förbi här.
Hon kan ha stannat i området.
- Har hon stannat här? - Ingen har stannat här på senaste tiden.
Kan ni se på kortet innan du svarar?
Ni låter som en polis.
Titta på kortet.
- Säker? - Ja.
Hon kan ha använt falskt namn.
Hon heter Marion Crane, men kan ha checkat in under annat namn.
Jag för inte loggbok längre.
Jag borde inte ens byta lakan, men det är svårt att bryta gamla vanor.
Vilket påminner mig.
- Vad är det? - Ljuset. Skylten.
Förra veckan sa ett par, att om de inte sett skylten, skulle de kört förbi.
- Det såg övergivet... - Det var det jag menade.
Ni sa att ingen varit här på sista tiden.
Paret körde förbi, och...
De visste inte att vi hade öppet.
Som sagt, gamla vanor sitter kvar.
Det är möjligt att flickan använde ett falskt namn.
Får jag se på loggboken?
- Tack. - Varsågod.
Jag har datumet här.
Ser ni? Ingen har checkat in.
Jag har ett prov på hennes handstil.
Titta här. "Marie Samuels." Intressant alias.
- Är det hon? - Jag tror det.
Marie, Marion. Samuels. Hennes pojkvän heter Sam.
Var hon förklädd? Vill ni se kortet igen?
Jag ljuger inte. Det är bara det...
Jag vet att ni aldrig skulle ljuga.
Det är bara så svårt att hålla reda på tid.
Jag vet.
Nu minns jag.
Det regnade den kvällen, och hon var våt i håret.
Det är inget bra kort av henne.
Säkert inte.
- Inte alls. - Berätta vad ni vet.
Hon anlände sent, gick till sängs...
och åkte tidigt morgonen därpå.
- Hur tidigt? - Väldigt tidigt.
- Vilken morgon var detta? - Dagen efter, d.v.s., söndag.
Träffade hon någon här?
- Kom hon med någon? - Nej.
Ringde hon något samtal eller...
Lokala?
- Tillbringade ni natten med henne? - Nej.
Hur vet ni då att hon inte ringde några samtal?
Vi...
Hon var väldigt trött, och...
Jag börjar komma ihåg nu.
Jag skapar en minnesbild i huvudet.
Vet ni hur man gör det?
Hur man skapar en minnesbild av någonting?
Ta den tid ni behöver.
Hon satt där inne.
Hon stod där inne, med en smörgås i handen,
och sa att hon hade en lång väg att köra,
så hon gick till sängs, direkt.
- Var? - Dit där hon kom ifrån.
Ni sa förut att hon satt, eller stod, "där inne"?
Ja, i mitt vardagsrum, där inne.
Hon sa att hon var hungrig, så jag gjorde en smörgås åt henne, och...
hon sa att hon var trött och gick till sängs, direkt.
Jag förstår.
Hur betalade hon? Check, kontanter?
Kontanter.
- Kom hon tillbaka, efter hon hade åkt? - Varför skulle hon?
Ja.
Det var allt, mr Arbogast.
Jag har lite att göra, så om ni ursäktar.
Det var en sak till.
Det är något som inte stämmer här.
Det är något konstigt med det hela. Något är fel.
Vad vet jag? Folk kommer och går.
Det stämmer. Hon är inte här längre?
Nej.
Om jag vill kontrollera rummen, behöver jag en fullmakt, då?
Om ni inte tror mig, kan du hjälpa mig att byta lakan.
Nej, tack.
Har ni ändrat er?
Jag måste ha ett sånt utseende, att man inte kan låta bli att tro mig.
- Är någon hemma? - Nej.
Det sitter någon i fönstret.
- Nej, det gör det inte. - Jo, titta.
Det är min mor. Hon är en...
invalid. Det är som att leva ensam.
Jag förstår.
Om Marion Crane vore här, skulle ni gömma henne då?
- Nej. - Inte ens för en massa pengar?
- Nej. - Låt oss anta,
att hon ville bli beskyddad av er.
Ni skulle väl förstå att hon utnyttjade er?
Jag är ingen idiot. Ingen kan driva med mig, inte ens en kvinna.
Jag ville inte förolämpa er manlighet.
Hon kan ha lurat mig, men inte min mamma.
Träffades de? Kan jag prata med er mor?
Som jag sa, är hon sängliggande.
Bara som hastigast.
Det kan finnas någon ledtråd, som ni förbisett.
Äldre, sjuka kvinnor är ofta observanta.
Mr Arbogast, jag har ju just förklarat.
Bara ett ögonblick. Jag ska inte störa henne.
Vi har talat tillräckligt.
- Bara för ett ögonblick. - Det är bäst att ni åker.
Ni besparar mig en massa pappersarbete...
om ni låter mig tala med henne om...
- Behövs fullmakt för det också? - Ja.
Tack iallafall.
Hallå, Loomis? Det är Arbogast. Är Lila där?
Kan jag få prata med henne?
Hallå, Lila. Marion har varit här.
Hon tillbringade natten till lördag på Bates motell.
Det ligger vid den gamla motorvägen.
Jag vet t.o.m. vilket rum hon hade. Rum nummer ett.
Den unge killen som sköter stället sa...
att hon bara stannade över natten, och åkte dan därpå.
Nej, inte precis.
Jag frågade ut honom. Lita på mig.
Jag tror att jag fick reda på allt.
Jag får börja nysta härifrån.
Jag är inte helt nöjd.
Pojken har en sjuk mor.
Jag tror att hon träffade Marion och talade med henne.
Jag fick tyvärr inte prata med henne.
Det gjorde jag. Jag åker tillbaka till motellet först.
Nej, stanna där med Loomis. Jag är tillbaka om en timme.
Ibland låter lördag natt ensamt. Har du tänkt på det?
Han sa högst en timme.
Nu är de tre.
Ska vi bara sitta här och vänta?
Han kommer tillbaka. Ta det lugnt.
Vänta.
Hur långt är det till motorvägen?
Du vill åka dit, eller hur? Överraska Arbogast och tanten.
Skrämma henne lite kanske.
- Inte så klokt. - Tålamod är inget familjedrag.
Jag åker dit.
- Arbogast sa... - En timme eller mindre.
Jag ringer dit.
Jag åker dit.
Du kommer aldrig att hitta dit.
- Lila. - Vad?
- Jag åker. Du stannar här. - Varför får inte jag följa med?
En av oss måste vara här, om han kommer.
Vad ska jag göra? Sitta här och vänta?
Ja.
Ta en öl till.
Mr Arbogast?
Åkte han tillbaka hit?
Ingen Arbogast. Ingen Bates. Bara tanten var hemma.
En sjuk, gammal tant som inte kan eller vill öppna dörren.
Vart kan han ha tagit vägen?
Han kanske fick upp ett spår, och började följa det, och...
- Utan att ringa? - Han hade bråttom.
Han ringde när det enda han hade, var en konstig känsla.
Tror du inte att han skulle ringa, om han kom på något?
Jo, det tror jag.
- Vi åker till Al Chambers. - Vem är det?
Sheriffen här i stan.
Jag ska hämta min walkman.
Hur länge har din syster varit försvunnen?
Hon lämnade Phoenix för en vecka sen.
Hur kunde du och detektiven spåra henne hit till Fairvale?
De trodde hon var på väg till mig.
- Lämnade hon Phoenix av egen vilja? - Ja.
Då har hon inte försvunnit. Hon har stuckit.
- Det stämmer. - Från vad?
Hon har stulit en summa pengar.
- En stor summa? - $400 000.
Och polisen har inte...
Alla trodde, att om hon bara lämnade tillbaka pengarna,
kunde de undvika polisinblandning.
Förklarar detektiven. Han spårade henne till Bates ställe.
Vad sa han då han ringde?
Att Marion stannade där en natt och sen åkte vidare.
Med de $400 000?
Han nämnde inte pengarna.
Vad han sa, är oväsentligt.
Han skulle bara tala med modern och komma tillbaka.
- Jag vill att ni gör något åt det här. - Vad?
Jag beklagar om jag är ängslig.
Jag bara vet att något konstigt händer där, men jag vet inte vad.
Jag tror också att något är fel, men inte på samma sätt.
Det som är fel, är er privatdetektiv.
Jag tror han har ett hett spår, som leder till er syster,
antagligen från Norman Bates,
och ringde för att hålla er lugna, medan han jagar er syster och pengarna.
Han sa att han inte var nöjd, och skulle åka tillbaka.
Varför ringer ni inte Norman och frågar vad som hänt?
Florrie, koppla sheriffen till Bates motell.
Norman, det är sheriff Chambers.
Jag mår bra, tack. Vi har ett problem här.
Har det kommit förbi någon ikväll?
Nej, det handlar inte om en gäst.
- En privatdetektiv som heter... - Arbogast.
Och efter han åkte?
Nej, det är ok, Norman.
Han har varit där.
Norman berättade om flickan, detektiven tackade honom och åkte.
Kom han inte tillbaka? Träffade han inte modern?
Sa er detektiv att han inte kunde komma genast...
för att han ville prata med Bates' mor?
- Stämmer det? - Ja.
Bates' mor är död och begravd,
på Green Lawns kyrkogård sen tio år.
Jag hjälpte Norman att välja klänningen hon skulle begravas i. Ljusblå.
Det talades om det överallt, Sam.
Det är det enda fallet av mord och självmord i Fairvales historia.
Mrs Bates förgiftade mannen hon var tillsammans med...
när hon fick reda på att han var gift.
Sen tog hon själv gift.
Stryknin. Vidrigt sätt att dö på.
Norman fann dem döda i sängen.
Så kvinnan jag såg i fönstret, är alltså inte Norman Bates' mor?
Är du säker att du såg en gammal kvinna?
I huset bakom motellet.
Jag ropade och knackade, men hon reagerade inte.
Om den kvinnan är mrs Bates...
vem är då begravd på Green Lawns kyrkogård?
Mamma, jag måste ta ner dig i källaren.
Jag är ledsen, min pojke,
men du ser så löjlig ut när du ger mig order.
Jag tänker inte gömma mig i källaren.
Du tycker att jag är galen, va? Jag stannar här.
Detta är mitt rum, och ingen ska ta ut mig härifrån,
framför allt inte min store, tuffe son.
De kommer hit, mamma.
Han letade efter flickan. Någon kommer att leta efter honom.
Snälla, bara för ett par dar.
Bara ett par dar, så de inte hittar dig.
"Bara ett par dar."
I den fuktiga fruktkällaren?
Du har redan gömt mig där en gång, det räcker.
Ut! Vad gör du, Norman?
Våga inte röra mig.
Sätt ner mig, jag går själv.
Det är bäst vi bestämmer vad vi ska säga och göra, när vi kommer dit.
Vi checkar in som man och hustru,
och sen visar han oss till ett rum,
och då söker vi igenom det, från golv till tak.
Jag undrar var Norman leker eremit?
Det är någon i fönstret. Jag såg något röra sig.
Vi skulle precis komma och ringa på.
Jag antar att ni vill ha ett rum.
Vi ville köra ända till San Francisco,
men himlen ser inte lovande ut.
Det ser ut som det ska bli dåligt väder.
Ni får rum nummer tio.
- Ska vi inte checka in först? - Det är inte nödvändigt.
Min chef betalar för resan...
som är till 90% affärer...
och han kräver kvitton på allt.
Det är bäst att vi checkar in och får ett kvitto.
Jag ska hämta era väskor.
Vi har inga.
Då visar jag er rummet.
Det är första gången det händer.
Om man tar in på ett ställe utan bagage, måste man alltid betala i förskott.
Trettiosex dollar och femtio cent.
Kvittot?
Jag går i förväg.
Här är kvittot. Jag ska visa er rummet.
Det behövs inte. Vi hittar det.
Vi måste gå in där och leta igenom rummet...
oavsett vad vi är rädda för att hitta eller hur ont det kan göra.
Jag vet.
Om något har hänt, tror du det hände här?
Jag vet inte. Om du hade en olönsam verksamhet som denna...
hur mycket skulle du behöva, för att starta något annat?
Fyrahundratusen dollar?
Hur ska vi bevisa det?
Det måste finnas något.
Något som bevisar att han tog pengarna från Marion.
Hur kan du vara så säker?
Arbogast. Han gillade mig. Han tyckte synd om mig.
Han började tycka om dig också. Jag märkte det.
Han skulle aldrig åkt, utan att säga det, om han inte blev stoppad.
Han blev stoppad, alltså hade han upptäckt något.
Vi börjar i rum nummer ett.
Inget duschdraperi.
Titta.
- Vad är det? - Jag antar att den inte har spolats ner.
Titta, siffror har lagts till, eller dragits ifrån 400 000.
Bevisar att hon var här.
Bates har inte nekat till att hon var här.
Bevisar det inte att han upptäckte pengarna?
- Ska vi fråga var han har gömt dem? - Nej.
Men den gamla tanten har sagt något till Arbogast.
Jag vill veta vad det var.
- Du kan inte gå dit upp. - Varför inte?
- Bates. - Vi får leta reda på honom.
En uppehåller honom, och den andra går till tanten.
Du kan inte hålla honom still, om han inte vill.
Jag vill inte att du går till huset ensam.
Jag kan handskas med en sjuk, gammal kvinna.
Visst. Jag letar efter Bates och uppehåller honom.
- Letar ni efter mig? - Ja, faktiskt.
Min fru vilar, och hon säger att jag stör henne, så...
jag tänkte söka upp er för att prata lite.
Bra. Trivs ni med rummet?
Det är bra.
Mrs Bates?
Bor ni här ensam?
Det skulle göra mig galen.
En ganska extrem reaktion, tycker ni inte?
Det är bara ett uttryck. Jag menade att,
jag skulle göra vad som helst för att ge mig av.
Skulle inte ni?
Nej.
Mrs Bates?
Jag säger inte att ni inte är lycklig här. Men jag tvivlar på det.
Jag tror att om ni hade en chans att ge er av, så skulle ni sälja stället.
"Stället"?
Det här det enda jag känner till.
Jag växte upp i huset däruppe och hade en lycklig barndom.
Mamma och jag... var jättelyckliga.
Ni verkar rädd. Har jag sagt något som skrämt er?
Jag vet inte vad ni pratar om.
Jag talar om er mor, om motellet.
- Hur ska ni göra det? - Göra vad?
Köpa ett nytt, i en ny stad...
där ni inte behöver gömma er mor.
Varför tar ni inte bilen och bara kör härifrån?
Var skulle ni få pengarna ifrån? Eller har ni dem?
Håll tyst!
En massa pengar. $400 000.
Jag tror att er mor vet var de är och hur ni fick dem.
Var är flickan ni kom med?
Jag tror att hon berättar det för oss.
Mrs Bates?
Om någon kan få svar, så är det psykiatern.
Inte ens jag kunde nå fram till Norman och mig känner han.
Är ni tillräckligt varm?
Talade han till dig?
Nej.
Jag fick hela historien, men inte från Norman.
Jag fick den från hans mor.
Norman Bates existerar inte längre.
Han existerade bara till hälften.
Nu har den andra halvan tagit över.
Antagligen för alltid.
- Har han dödat min syster? - Ja.
Jag beklagar. Och detektiven också.
Om ni draggar i träsket i närheten av motellet...
För att kunna förstå historien berättad av "modern"...
D.v.s. den halvan av Norman där mamman bor,
måste vi gå tio år tillbaka i tiden...
då Norman mördade sin mor och hennes älskare.
Han var mentalt störd redan då.
Det har han varit sedan hans far dog.
Hans mor var en behövande, krävande kvinna,
och i många år levde de som om det inte fanns någon annan i världen.
Sen träffade hon en man, och Norman...
kände sig övergiven.
Detta fick droppen att rinna över och han dödade dem bägge.
Han var sen tvungen att utplåna brottet, åtminstone för sig själv.
Han stal hennes lik, och en kista med tyngder begravdes.
Han gömde hennes kropp i fruktkällaren, och behandlade den...
så att den skulle bevaras så bra som möjligt.
Och det slutar inte här. Hon var där, men hon var ett lik.
Så han började tänka och prata i hennes ställe.
Ibland kunde han vara bägge samtidigt...
och föra samtal.
Vid andra tillfällen, tog modern över helt.
Han var aldrig helt och hållet Norman, men ofta bara "mamma".
Då han träffade din syster,
blev han fäst vid och upphetsad av henne.
Han ville ha henne. Detta sätter igång hans svartsjuka mor.
Och "mamma" dödade flickan.
När verkligheten blev för påträngande...
när fara och lust hotade hans illusion...
klädde han ut sig, t.o.m. i en billig peruk han hade köpt...
och gick omkring i huset, satt i hennes stol...
och talade med hennes röst.
Han försökte vara sin mor.
Och nu är han det.
- Och vem har pengarna? - Träsket.
De var brott som utlöstes av passion, inte av profit.
Han fryser lite. Kan jag ge honom den här filten?
Visst.
Tack.
Det är tragiskt när en mor måste uttala de ord som dömer hennes egen son,
men jag kunde inte låta dem att tro, att jag skulle kunna begå mord.
De kommer att stänga in honom nu,
som jag borde gjort för länge sen.
Han har alltid varit elak.
Han tänkte säga, att jag hade dödat flickorna och den där mannen.
Som om jag kunde göra något, förutom att sitta och stirra,
som en av hans uppstoppade fåglar.
De vet att jag inte kan röra ett finger.
Jag ska bara sitta här och vara tyst,
ifall de misstänker mig.
De tittar antagligen på mig. Spelar ingen roll.
Låt dem se vad jag är för människa.
Jag tänker inte ens vifta bort flugan.
- Hoppas de tittar. - Det gör de antagligen.
- De kommer att se. - Det gör de.
De kommer att se och förstå.
Och de kommer att säga, "hon skulle inte göra en fluga förnär."
Subrip: TomTen
Ansvarig utgivare: Peter Fagerström